Voiam să te invit la micul dejun.
Nu pot, trebuie să merg la biserică.
Poate după slujbă atunci?
Haide, nu te-am mai văzut de mult.
Ia asta. N-aș vrea să răcească copilul.
E așa de frig afară.
- Haide. - Bine.
Bine?
Vii?
Da.
Grozav.
- Poți să te îmbraci cum trebuie...? - A, da.
Pa.
Îmi datorezi cinci dolari.
Până nu-l văd la masă, nu-ți datorez nimic.
Se întâmplă ceva cu el. Sunt îngrijorată.
Tot spui chestia asta, însă...
cred că sunt alte lucruri care ar putea să te îngrijoreze.
În toată lumea...
sunt o mulțime de cărți despre legi.
Însă, în lumea asta, e de fapt o singură lege.
Nu trebuie să întrebăm niciodată: "Doamne, ce ar trebui să fac?"
Deoarece Dumnezeu ne-a spus ce să facem.
Să ne iubim unii pe ceilalți.
Asta, prieteni, este singura lege adevărată.
Iubirea înseamnă Dumnezeu în acțiune.
Binecuvântarea Domnului nostru Iisus Cristos, iubirea Domnului...
Frăția Sfântului Duh, fie cu voi acum și pentru totdeauna.
Amin.
- Frumoasă slujbă. - Așa este.
- Doamnă Gruner, aveți nevoie de ajutor? - Mulțumesc, scumpule.
E rândul meu să le duc la spital.
Ești un băiat tare arătos, Lars.
- Unde ți-e iubita? - Nu am nicio iubită.
- Ești homo? - Nu.
Nepotul meu e homo. Știu totul despre homosexuali.
Știu, dar nu sunt homo, așa că...
Nu aștepta prea mult. Nu îți prinde bine.
Bine.
Poftim.
Dă-i-o cuiva drăguț. Pentru început.
Bună, Lars.
Ne vedem mâine la lucru.
Da, bine.
Karin, fratele meu are 27 de ani. Poate vrea să fie singur.
- Nu asta vrea. - Serios? Hei.
Pleacă.
- Cum de știi tu așa exact? - Deoarece... nu așa sunt oamenii.
Uite-l și pe omul nostru.
Lars, haide, ai promis.
- E normal așa ceva? - Cinci dolari.
- Bună dimineața. - Bună dimineața, Cindy.
Ai avut un weekend plăcut?
Fata aia nouă e simpatică, nu?
Tu și Margo. Ce zici?
Lars, trebuie să vezi asta.
Nu prea am chef de porno în dimineața asta.
Nu e porno.
Bine, este. Totuși, uită-te puțin.
Îți place asta?
E chiar tare.
Dacă arată de 57 de kg, ar cântări 57 de kg.
- Chiar așa? - Poți să aranjezi orice.
Ai diverse fețe... și alte părți.
Îți poți proiecta propria femeie.
Lars?
- Lars. - Da.
Sunt perfecte din punct de vedere anatomic.
- N-o să cumperi una, nu-i așa? - Aș vrea eu.
Uită-te cât costă. Nu mai am nimic de când mi-am luat noul Xbox.
Bună dimineața.
- Bună dimineața. - Bună, bună dimineața.
Toată lumea, Margo e aici. Ura.
Nu poți să-ți pui căștile alea?
Mă gândeam că suntem singurii care venim din zona lacurilor.
Am putea veni împreună cu o singură mașină.
- Lars, e ziua ta pentru cafea. - Da.
Știi care e problema ta, Margo? Ești prea agresivă.
Mai liniștește-te puțin.
Taci din gură.
Mai mult noros seara.
Sunt șanse să ningă după miezul nopții.
Așteaptă, stai.
Karin!
Ce s-a întâmplat?
Vrem să vii la cină.
Vrei să vii?
- M-ai speriat. - Scuză-mă.
- M-ai speriat. - Dragule, iartă-mă.
Stai.
- Nu pot. - De ce nu?
De ce nu? Lars, haide, ne lipsești.
Mi-am luat de lucru acasă, așa că trebuie... sau altfel o să am probleme.
Nu-i adevărat.
Ai auzit? Ăla e telefonul meu, cred.
Haide, așteaptă. Lars, oprește-te!
- Haide, te rog. - Am alte planuri.
- Ba nu ai. - Și nu pot.
Avem somon și plăcintă cu cireșe.
- Lasă-mă să plec, te rog. - Nu.
Bine.
- Nu mai poți să mănânci? - Nu, a fost delicios. Mulțumesc.
Nu, stai acolo.
E rândul meu.
Și, stai de vorbă, te rog.
Karin își face griji pentru tine.
Crede că ai o problemă, pentru că petreci atât de mult timp singur.
- N-am nimic. - Asta i-am zis și eu.
Este exact ceea ce i-am zis.
Tata semăna puțin cu tine, așa că...
Da, dar el nu voia pe nimeni primprejur, așa că e o diferență.
Nu-i adevărat.
Da, desigur, poate după ce a mama a murit, dar...
Știi cum era, așa că...
Vreau să zic, că nu ca tine, dar, ziceam...
Karin și cu mine am fi foarte fericiți dacă te-ai muta la noi.
Nu, e în regulă, mulțumesc.
- Jumătate din casă e a ta. - Da, știu. N-am nicio problemă, mulțumesc.
Am vrut doar să ți-o spun.
- Noapte bună. Somn ușor. - Noapte bună.
Stai. Uite niște mâncare pentru tine.
- Ai cumva puloverul meu? - Da, este...
- Îl aduc eu. - E pe...
- Ține astea. - Mersi.
Vin imediat.
E un pulover minunat.
Gus zice că mama ta ți l-a făcut.
Când era însărcinată.
Trebuie să te fi iubit foarte mult.
La fel ca și noi.
- Ești supărat pe mine? - Vine?
- Uite-l. Noapte bună. - Merci. Noapte bună.
Ce-i? Am stat de vorbă. E bine.
Șase săptămâni mai târziu...
- Alo? - Bună, Lars. Karin la telefon.
A sosit o cutie mare pentru tine. Este în garaj.
- Bine, merci. - Bine, pa.
Mulțumesc.
E un pulover drăguț.
Poftim înăuntru.
E în regulă. Poate să vină și Karin măcar la ușă?
- Karin. - Da?
Iubito, vino aici. A venit Lars.
- Serios? - Da.
Făcea ceva de genul...
Yoga pentru femei însărcinate.
E o treabă bună.
Ce s-a întâmplat?
Am o invitată.
- Ai o...? - În garaj?
- Chiar acum? - Da.
O invitată?
E grozav.
Da.
- Și nu-i de pe aici. - Ea?
Da.
Ca să vezi. Unde...
- Unde ai cunoscut-o? - Pe internet.
Toată lumea face așa acum.
Nemaipomenit!
- Nu prea vorbește engleza. - Nu-i problemă.
E cam la fel ca cei de la mine de la servici.
Nu-i cine știe ce.
Știți... e într-un scaun cu rotile.
Și n-aș vreau să se simtă ciudat.
- Nu... nu. - Nici o problemă.
Bine.
Și vreau să vă rog ceva. Știu că e o favoare mare.
Sigur.
E foarte religioasă,
și pentru că amândoi suntem încă tineri și singuri...
Așa că, nu e prea bine pentru noi să locuim amândoi în garaj.
- O să-i pregătim camera roz. - Poate dormi aici.
- În camera roz? - Da, sigur.
Avem și prosoape noi.
Dă-ne o jumătate de oră să aranjăm puțin și să pregătim ceva de mâncare.
- Bine. - O să pregătim camera.
Să-i dăm drumul.
Asta-i...
Tu, mutulică. Știi ce se zice...
E grozav. Ne vedem puțin mai târziu.
- Bine. - Bine.
Bianca e o misionară.
A fost misionară. Scuză-mă. Pentru că a fost crescută de călugărițe.
Acum e în perioada sabatică ca să experimenteze ce e lumea.
Nu-i o nebunie?
E timidă.
Chiar ești.
Totul e așa de nou pentru ea. Nu-i așa?
- Ți-e foame? - Suntem hămesiți.
Gus, poți să vii să mă ajuți puțin în bucătărie?
Cum a fost?
Știu.
Doamne!
A înnebunit, nu? E nebun.
Ce-o să facem?
Habar nu am.
Ce ne facem?
Doamne! O pune... Karin!
Cred că va trebui să sunăm la spital.
Trebuie să-l internăm. Și nu-mi pot permite...
Karin, nu-mi vine să cred. Fratele meu e nebun de-a binelea!
- Trebuie să te controlezi. - Cum o să...
Gus, liniștește-te!
- Liniștește-te, acum! - Vorbește cu o păpușă.
O să trecem peste asta într-un fel, bine?
- Nu știu ce să fac. - Nici eu nu știu.
Însă trebuie să rămânem calmi.
- Bine? - Bine.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Karin, ea n-o să mănânce.
N-o să vă vină să credeți asta...
M-a enervat îngrozitor. Bianca e de la tropice...
Ea... e din Brazilia...
Jumate braziliancă, jumate daneză, așa-i...
Cineva i-a furat bagajele.
Da, și i-au furat și scaunul cu rotile.
E îngrozitor.
Da. Îți vine să crezi așa ceva, Gus?
- Nu-mi vine să cred. - Așa-i.
Mă enervează.
Oricum...
Vreau să vă rog ceva.
Nu se supără, îți promit.
Karin, nu te-ar deranja să-i împrumuți Biancăi niște haine?
Nu mai are nimic.
Nu-i așa?
Nu sunt sigură că purtăm aceeași mărime, Lars.
E în regulă Karin, pentru că Bianca nu e interesată...
de lucruri atât de superficiale. Așa că nu-i problemă.
Desigur.
Vezi, ți-am zis eu.
Merci.
Asta era camera mamei mele.
Dacă ai nevoie de ceva, Gus și Karin sunt la capătul holului.
Eu o să fiu în garaj.
Știai asta. Ce altceva ar mai fi?
Prosoapele sunt noi nouțe, mulțumită lui Karin.
Lars, cred c-ar trebui să mergem la culcare.
Da.
Numai puțin.
Vroiam să-ți spun că sunt foarte fericit că ești în sfârșit aici.
Lars, cred că acum...
Da. Noapte bună.
Stai, Gus avea o idee.
E îngrijorat de sănătatea Biancăi.
Știi tu, călătoria și schimbarea climei și toate celelalte...
Stresul, știi?
O să aranjez o întâlnire cu Dr. Berman pentru mâine.
- Mâine la prima oră. - Unde mergem cu toții.
Da, îl mai știi pe Dagmar?
Bine.
- Crezi că-i o idee bună? - Da, cred c-ar trebui s-o facem.
Da, e o idee bună, oricum aveam de gând
să mergem să cumpărăm un nou scaun cu rotile.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Ne vedem mâine.
Doamne.
Păpușă adevărată.
Natasha a fugit din Moscova,
unde era forțată să facă striptease de mafia rusească.
Tot ce-și dorește acum e un american iubitor.
Midori a renunțat la o slujbă bine plătită în Tokyo...
pentru că era nesatisfăcută ca femeie.
Tammy s-a lăsat de școală ca să se apuce de rodeo.
Ești tu cowboy-ul care s-o îmblânzească?
Doctorul ne va spune ce să facem.
Dar, ea e doar medic de familie. Ne-ar trebui un psihiatru.
Nu, e ceea ce trebuie. E și psiholog.
Zicea că trebuie să fie, dată fiind zona.
Ce vor zice oamenii?
Nu ne putem face griji pentru asta.
Desigur.
Acolo lucra tata.
Tatăl nostru.
Asta-i biblioteca.
Am un permis pe care ți-l pot împrumuta dacă vrei.
De fapt, trebuie să le iau eu pentru tine, doar să-mi spui...
Nu prea știu...
Chiar nu știu. Gus, ce anume făcea tata?
Apă și energie.
Eu lucrez în învățământ.
Îmi lipsește foarte mult, însă sunt atât de multe de făcut în casă.
O să mă întorc imediat ce copilul o să fie destul de mare și tu...
Da, desigur.
Readers Digest,
Midwest Living sau Country Home?
Asta ziceam și eu.
Are tensiunea scăzută.
- E grav? - Ar putea fi.
Va trebui să așteptăm și să vedem.
E în regulă.
Probabil că și a mea e scăzută.
Aș vrea s-o aduci aici în fiecare săptămână pentru un tratament special.
Poți s-o faci?
Da. Sunteți sigură că e necesar?
Da.
Bine.
Ce crezi?
Dacă așa a zis, ar trebui.
Bine.
Poți face programare cu Joanne, la secretariat.
Aștept să ne cunoaștem mai bine, Bianca.
Karin, îți zic eu că trebuie să-l internăm.
Nu!
Unchiul Garth a fost internat într-un loc ca ăsta și n-a mai ieșit niciodată.
Are nevoie de mai mult ajutor decât putem noi doi să-i oferim.
Ți-am spus că ceva nu-i în regulă și n-ai vrut să mă asculți.
Dacă nu vă deranjează...
Lars e normal? Adică, merge la muncă, se spală, se îmbracă singur?
Până acum, da.
A avut crize violente?
Nu, niciodată. E un drăguț. Nici măcar n-a țipat vreodată.
Trebuie să-l vindecăm. Îl puteți vindeca?
Nu știu, Gus.
Nu cred că e psihotic sau schizofrenic.
Nu cred că e ereditar sau datorită unor disfuncționalități ale creierului.
Și atunci ce naiba se petrece?
- Se pare că are o iluzie. - O iluzie?
De ce naiba ar avea iluzii?
Asta va trebui să aflăm.
Sunt șanse să fie rupt de realitate de ceva timp.
Cred că nu ne-am dat seama.
Au avut loc ceva schimbări în familie în ultimul an?
Nu, totul e cam la fel,
exceptând faptul că Karin e însărcinată și Lars e nebun.
Știi, asta nu-i neapărat un lucru rău...
Ceea ce noi numim o boală mentală, nu e întotdeauna o afecțiune...
Ar putea fi ceva legat de comunicare, de ceva ce trebuie rezolvat.
- Fantastic. Când se va termina? - Când nu va mai avea nevoie.
Cum am putea să ajutăm?
- Cântați-i în strună. - A, nu!
Doamne... nu, nu.
Să ne prefacem că e adevărată? Nu pot, nu.
- Pur și simplu nu pot. - E reală.
E chiar acolo.
Da, am înțeles asta. Dar nu pot...
N-o s-o fac, pur și simplu.
N-o să puteți să-i schimbați părerea oricum.
Bianca a apărut cu un scop anume.
- Da, dar... - Practic, nu e o alegere.
Atunci o s-o facem. Indiferent cât va dura.
Da, sigur. Și toată lumea o să râdă de el.
Și de tine.
Îi plac copiii.
- Mai vrei cafea, Lars? - Da, te rog.
Pot să-ți văd fața fericită?
Mai vrea și Bianca?
Da.
- Poftim. - Mulțumesc, Karin.
Gus? Nu? Bine.
Sigur.
Nu mergi la muncă astăzi, Gus?
Nu mă simt prea bine.
Poate că te ajută Bianca. A făcut cursuri de asistentă medicală.
Nu, nu poate.
N-a luat cursuri de asistentă medicală Lars, deoarece nu e umană.
E doar un lucru mare din plastic.
Extraordinar!
Ai auzit asta?
Bianca a spus că de aceea a creat-o Dumnezeu, ca să ajute oamenii.
Nu o să întârzii?
La serviciu?
Chiar c-o să întârzii.
Ei, trebuie să plec.
Mă duc să fac prezența.
Ai numărul meu de la muncă, Karin?
Da.
Voiam să-ți spun că arăți foarte bine azi.
Sper c-o să te simți mai bine, Gus.
Și eu.
- Mulțumesc pentru masă. - Nu-i nevoie.
- Trebuie să plec. Pa! - Pa!
Trebuia să încerc.
Ce-i?
Doar...
Nu știu.
E adevărat. Ne-am retras în treburile noastre, Gus.
Nu e vina mea. Nu-i vina mea.
Haide, Bianca. Să dăm câteva telefoane.
Bună dimineața, Cindy. Arăți bine astăzi.
Mulțumesc, domnule Rază de Soare...
E cam devreme, dar știi cât de agitată mă fac chestiile astea.
Bine, unde sunt? Știu că tu le-ai luat.
- Nu-i adevărat. - Ba da. Din răzbunare.
Pentru ce?
Pentru șobolanul fals pe care ți l-am pus în sertar.
A, aia.
Lars, îmi lipsesc trei figurine.
E rândul tău să aduci cafea.
Bine, ascultă Margo.
Figurinele alea sunt extrem de importante pentru mine.
Bine? Costă o grămadă de bani.
Dacă n-o să le văd pe birou cât de curând...
atunci poți să-i spui ursulețului tău să-și păzească spatele.
O să i le înapoiez, una câte una.
- O să mergi la petrecerea de la Cindy? - Nu.
Speram c-o să vii. Îmi doream să poți veni.
Poate.
Ar fi grozav.
Crezi c-aș putea veni și cu prietena mea?
Da, și eu o să vin cu cineva.
Nici nu știam că există păpuși pentru sex.
Se numesc păpuși pentru iubire.
Am văzut un reportaj special la TV.
E serios? Bianca e pentru...
Deci e doar una din fetele alea.
Scuze.
Nu se poate.
Are o soră?
Mi-aș fi dorit să am o nevastă care să nu poată vorbi.
Nu e amuzant.
Nu vrem să avem de-a face cu ea.
E o "capră de aur".
Și știm cu toții ce s-a întâmplat.
Dar, el nu o venerează. E doar prietena lui.
Tinerii ăștia nu mai au nicio ambiție.
E bolnav, da? E bolnav.
Speram că dacă venim la voi,
ați putea ajuta, știți, să îi netezim drumul puțin.
Dacă ați putea încerca să înțelegeți puțin.
- E un băiat de treabă. - Putem încerca.
Nici nu știu ce căutăm aici. E absurd.
La naiba. Ce-i așa de greu?
Sally, verișoara ta își îmbracă pisicile cu rochii.
Hazel, nepotul tău și-a dat toți banii la clubul ăla cu OZN-uri.
Ernie, toată lumea știe că prima ta soție a fost cleptomană.
Ba nu a fost.
Atunci cum de e îngropată cu o pereche de cercei de-ai mei?
Destul.
Lucrurile astea se întâmplă.
Lars e un băiat bun.
Poți să te bazezi pe mine.
Vă mulțumim doamnă Gruner.
N-o s-o aducă la biserică, nu domnule reverend Bock?
Păi,
întrebarea este, ca întotdeauna,
ce ar face Iisus?
Aș vrea să profit de ocazie
și să urez bun venit tuturor noilor veniți astăzi în biserica noastră.
Bianca, mă bucur să te cunosc. Lars, Dumnezeu să te binecuvânteze.
- Mulțumesc, domnule reverend. - Cu plăcere.
Ai grijă.
Astea sunt pentru tine, Bianca.
Mulțumim.
Ea e prietena mea, doamnă Gruner.
Are o figură drăgălașă.
Frumoase, nu?
Nu sunt adevărate așa c-ar trebui să dureze pentru totdeauna.
Vino înapoi.
Ai grijă la cap.
Ai grijă.
Stai comod?
Aduc eu scaunul.
Poți să-i pui tu centura?
Bianca, Gus o să-ți pună centura, bine?
Ai putea să-i pui asta pe picioare, c-o să-i fie rece.
- Merci. - Da.
Merci, Gus!
Deci, unde vă...
Unde mergeți?
Numai puțin.
Ea nu știe, e secret. Dar pot să-ți spun ție.
E doar că-mi pune tot felul de întrebări, mereu.
Vrea să știe totul despre mine,
așa că m-am gândit c-aș putea s-o duc la lac, acolo unde ne jucam când eram mici.
Da.
- Îți mai amintești? - Da.
Pare drăguț.
Da! Trebuie să plec.
Vin. De ce strigi?
Gus și prietenii lui veneau aici tot timpul.
Vara vin la pescuit,
și iarna ca să joace hochei.
Sau se apucă să construiască fortărețe grozave din zăpadă.
Ai grijă la cap.
Așa. Aici.
E bine?
Aici e o căsuță în copac,
o frânghie pentru legănat și o scară.
Iluzia ca boală mentală
# Pentru felul cum mă privești #
# Tu ești singura la care țin #
# Ești extraordinară #
# Și chiar mai mult de-atât #
# Mai mult chiar decât poți adora pe cineva #
# Dragostea e tot ceea ce-ți pot oferi #
# Dragostea e mai mult decât un joc în doi #
# Împreună putem reuși. #
Ar trebui să mă vezi cu sparg lemne.
Sunt foarte bun.
Mă scuzați.
N-am mai putut să aștept. Voiam să văd cum se simte.
După tratament trebuie să se odihnească.
Nu-și face efectul fără odihnă.
Stai cu mine.
Vino să stai cu mine, Lars.
Știți câte ședințe mai are nevoie să facă?
Nu, nu știu. E o boală ciudată, Lars.
Dar știi ce mi-ar fi de folos? Un istoric complet al ei.
Cum ar fi părinții...
Au murit pe când era mică.
Nu-i bine.
Da, dar nu se auto-compătimește sau altele asemenea.
Doar vrea să fie normală. Să fie tratată normal de toată lumea.
E frumos.
- E de admirat. - Da, sunt de acord.
- Este soțul dumitale? - Da, a murit.
Nu.
Îmi pare rău.
- Aveți copii? - Nu.
Trebuie să vă simțiți tare singură.
Uneori, mă simt așa de singură că uit ce zi este și cum să-mi silabisesc numele.
Dar tu?
Ești amuzantă.
Deci care e diferența dintre iluzie și halucinație?
Este percepția falsă comparată cu credința falsă.
Deci, dacă Moose crede că FBI-ul îl urmărește...
- EEA-ul. - INS-ul.
IRS-ul, ATF-ul, AAA-ul.
- Asta ar fi o iluzie. - Băieți, chiar ne urmăresc.
Ce facem? De ce facem asta pentru el?
Haide.
E amuzant.
Chiar așa?
Nu știu.
Poate că nu.
Povestește-mi despre Karin.
Nu o cunosc prea bine.
E minunată.
Gus și cu mine avem mare noroc cu femeile. E minunată.
Însă, ea...
N-avem nevoie să vorbim. Hai să găsim ceva de citit.
Rămâne...
- între noi. - Sigur.
Îmi fac griji pentru ea.
- Cred că are o mică problemă. - Poate că n-ar trebui să-mi spui.
Nu, e în regulă. Doar că...
cred că-i din cauză că e nesigură,
dar tot timpul încearcă să-i îmbrățișeze pe toți.
Știți? Unora nu le place asta. Unii nu vor să fie îmbrățișați.
Însă ea nu-și dă seama. O ia atât de personal. Și crede...
O pot răni.
Nu știu ce ar trebui să fac.
Aveți vreo idee?
Uneori e așa de confortabil să ai pe cineva care să te îmbrățișeze.
Nu crezi?
Nu.
Haide, te simți bine.
Asta nu mă face să mă simt bine. Mă doare.
Ca o tăietură sau ca o julitură?
Ca o arsură. Ca atunci când ieși afară, și picioarele îți îngheață
și intri înapoi și încep să se dezghețe, cam așa.
E aproape exact așa.
E la fel cu toată lumea?
Nu știu dacă și cu Bianca.
Însă cu toți ceilalți, da.
Deci nu lași oamenii să te atingă.
Lars, nu e greu să te tot ferești?
Nu sunt ca dvs, deoarece am toate aceste straturi.
Și chiar ajută.
Ascultă, n-o putem schimba pe Karin.
Însă, te pot ajuta pe tine.
E bine.
- Durere? - Da, dar pot suporta.
Te simți bine?
Da.
- E destul pentru astăzi. - Da, merci.
Poftim?
Da, sunt bine.
S-a dovedit științific
că cuvântul favorit al tuturor este propriul lor nume...
Dacă le spui numele de multe ori...
Ești bine?
O să vezi că te poate face fericită.
Da.
Domnul Rază de Soare. Și ea trebuie să fie Bianca.
Bine ați venit! Intrați.
Sunt în bocanci, dar mi-am adus și pantofii.
Nu-ți face griji. Baxter, dragă...
Lars, el e soțul meu.
Salut.
Bianca.
Ce mai faci?
Asta-i pentru mine Bianca?
Mulțumesc!
Baxter ar putea să vă aducă ceva de băut de la bucătărie?
Lars?
O bere.
Și pentru Bianca?
Nu bea.
Nu-i place nici ca eu să beau, dar voi bea doar una.
Aș putea să vă ajut cu hainele.
Ea este Margo, și ea este Bianca.
Bună, Bianca.
Mă bucur că ai trimis notițele acelea. Aș fi luat-o razna.
E atât de bizar.
- E o boală. - Ce mai tembel.
Lars?
Uită-te la el.
E îndrăgostit de curva aia din silicon.
Aceea e Bianca.
- O face dragoste cu ea? - Pentru asta a fost făcută, da.
Am auzit că vă căsătoriți.
- Da. - Nu.
Te gâdil!
Aș ucide ca să am un păr ca al ei.
Mi-ar plăcea tuns mai lung în față și mai scurt la spate.
Lars n-ar lăsa-o niciodată să se tundă.
Băieților le place părul lung.
Nu-mi pasă.
Dacă ei îi place, asta îmi place și mie.
Ăsta-i genul meu de tip.
Aș vrea niște vin.
Aduc eu.
Mai vrea cineva?
- Nu, merci. - Nu.
Hei, șefu'.
Lars, Bianca e o puicuță pe cinste.
Merci.
Cel mai bun lucru e că nici măcar nu știe ce sexy este.
E tot ce-ai vrea de la o femeie.
Rămân cu tine pentru că habar n-au că pot avea ceva mai bun.
Chiar așa?
E flexibilă?
Da.
Te-ai distrat?
Da.
Sunt așa de fericit. Asta-i tot.
"Și așa el s-a consolat mergând încoace și încolo prin pajiștea cea micuță"
"și a scris și a cioplit în coaja copacilor"
"o mulțime de versete chiar și în cel mai fin nisip."
"Totul în armonie cu tristețea sa, și câteva pentru a o slăvi pe Dulcineea."
"Însă ceea ce l-a deranjat cel mai mult era că nu avea un alt pustnic
căruia să i se confeseze."
Te doare?
E în regulă.
Pot să suport.
Trebuie să fii emoționat de copilul care trebuie să se nască.
Nu vrei să fii unchi?
- Întotdeauna ai vrut să fii o mamă? - Nu știu.
Da.
Dar nu pot face copii.
Asta-i rău.
Și Bianca e la fel.
Da, nici ea nu poate face copii.
Păcat.
Când era copil, mama ei a murit timpul travaliului, adică
atunci când s-a născut.
La fel ca a ta.
Avem o mulțime în comun.
Lars, știi că noi... am învățat multe de atunci.
Lucrurile s-au îmbunătățit între timp.
Da, dar încă se poate întâmpla, nu?
E mai mult ca sigur că nu. Este... este...
rar.
Da, dar încă se poate întâmpla.
Lars, respiră...
E în regulă.
Îmi pare rău.
E atât de periculos.
Nu vreau să mă gândesc la asta.
Lars, stai jos. Puneți capul între genunchi.
Puneți capul între genunchi. Stai jos.
Doar puneți capul între genunchi. Apleacă-te. Apleacă-te.
Gata. Gata.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Inspiră.
Uite, au telefoane celulare. Ar trebui să ne luăm și noi, nu?
Atunci am putea să ne sunăm ori de câte ori am vrea...
Știi, faci toate chestiile alea ale tale, cât sunt la muncă.
Ce zici de după-amiază? Lunea, miercurea...
și poate în zilele de sâmbătă?
Da, da. Ești sigur? Ce bine.
Bianca, ție îți convine?
Bianca vrea să facă voluntariat la spital în zilele de joi după-masa.
Chiar așa?
Cum rămâne cu tensiunea scăzută?
Gândește-te la toți copii aceia chelioși cum or s-o adore.
E adevărat.
O să adaug câteva șuvițe aici și ceva compoziție, cam așa...
Nu știu ce credeți voi, însă...
- Merge? - Îmi place asta.
- Arată foarte bine. - Foarte drăguț.
Sigur? Nu mai crește la loc, nu?
Ce e sunetul acela? De Veronika Charles.
Aud telefonul.
Ring ring.
- Bună. - Bună.
N-o să se facă bine, nu-i așa?
Nu, probabil că nu.
O să iubească chestia aia...
toată viața lui și e numai vina mea.
Nu, nu este, e...
Nu știu.
Vreau să zic că am plecat de-acasă imediat ce-am putut.
Nu m-am gândit niciodată la el.
Și apoi, noi doi ne-am mutat aici mulțumiți și fericiți.
Și el s-a mutat în nenorocitul ăla de garaj ca un câine de familie.
Și l-am lăsat.
Nu-i de mirare că și-a comandat o logodnică într-o cutie.
Vino aici.
Alo?
Bianca!
Suntem sus.
Ce se petrece?
E un banchet al voluntarilor de la spital, la VFW.
- Nu-i așa că-i frumoasă? - O, da. E foarte frumoasă.
Asta... Pentru că...
Ar fi trebuit să jucăm Scrabble.
- Ești sigur? - Da.
Programul ei e pe frigider. L-ai verificat?
Nu. Bănuiesc c-am uitat.
Pot să rămân puțin cu ea, vă rog?
Mulțumesc.
Ești prietena mea. N-ar trebui să îți verific programul ca să te văd.
Când faci un plan, faci un plan.
Sunt zece oameni pe lângă tine tot timpul,
Nu poți să pui pe unul dintre ei să sune ca să știu și eu?
Nu s-au certat niciodată.
Am crezut că vom juca Scrabble, de abia așteptam să joc Scrabble...
Nu-mi place tonul lui.
Și acum, ascultă-mă. Bianca are o viață proprie.
Nicio femeie care se respectă n-o să fie la cheremul tău, Domnule.
Cu cât înțelegi mai repede e mai bine.
- Chiar așa? - Da.
Ești plecat la muncă toată ziua. Ce-ai vrea să facă?
Să te aștepte? Tu ai face asta pentru ea? Ea nici măcar nu ți-ar cere asta.
E parte din comunitate, făcând lucruri pentru alții mai puțin norocoși.
Ar trebui să fii mândru de ea.
Și cu mine cum rămâne?
Copil mare ce ești. Exact ca soțul meu.
Ar trebui să fie acasă până la ora 11:00.
E iubita mea.
N-ar trebui să-i verific programul ca s-o văd.
Ești bine?
Cum s-ar simți dacă aș părăsi-o?
S-o părăsesc.
Stai, stai, nu te-a părăsit, o să se întoarcă.
Cum să știu asta?
Oamenii fac orice vor ei.
- Nu le pasă. - Nu, nouă ne pasă.
Lars, ne pasă.
Nu, nu vă pasă.
Asta...
Asta nu-i adevărat!
Doamne!
Orice om din orașul ăsta
s-a spetit ca s-o facă pe Bianca să se simtă ca acasă.
De ce... de ce crezi că are atât de multe locuri unde să meargă
și atât de multe de făcut?
Nu știu.
Din cauza ta!
Deoarece toți acești oameni te iubesc!
Îi împingem scaunul cu rotile. O conducem la muncă.
O conducem acasă.
O spălăm, o îmbrăcăm.
O trezim, o așezăm în pat. O îngrijim.
Și nu e micuță, Lars, Bianca e o fată mare.
Nimic din toate astea nu sunt ușoare, și totuși o facem.
O facem pentru tine!
Așa că să nu îndrăznești să-mi spui tu mie că nu ne pasă.
Cred că e datoria persoanei care e supărată să zică ce nu-i convine,
Pentru că nu putem...
- Salut. - Salut.
Cum a fost meciul?
Inspectorii ăia de brânzeturi ne-au bătut de ne-au sărit capacele.
E totul în regulă? Vreau să zic că eu o pun în pat pe Bianca de obicei.
Da, știu.
Bine. Îi spun.
Vrem să-ți vorbim în legătură cu asta.
Nu mai trebuie să faci asta. O s-o fac eu.
Ești sigur? Pentru că eu nu... Nu mă deranjează, credeam că tu...
Scuze.
E doar una din zilele acelea.
E... e în regulă. Depinde de tine și...
Bine. Mai bine vă las singuri.
Gus?
- Ce este? - Mulțumesc.
- N-am făcut nimic. - Ba da, ai făcut.
Sunt obosit.
- Am pierdut ceva? - Ne-am certat rău.
- Pe bune? - Da.
Cred că e destul de frig afară,
Lars, l-ai cunoscut pe Erik?
Nu oficial. Ești destul de faimos pe aici.
Știu.
Și o strângere de mână sănătoasă.
Da.
Da?
În biroul meu.
Cred c-o să rămân.
Se simte destul de mizerabil astăzi.
Rămânem amândoi.
I-am cerut să se căsătorească cu mine săptămâna trecută.
Felicitări.
Când o să fie fericita zi?
A refuzat.
Nu se poate.
Da, știu. Nu mi-a venit să cred.
Oprește-te. N-ai niciun drept să-mi vorbești așa.
Nu, nu ai. Nu, nu ai. Eu nu vorbesc cu tine așa.
Poți să nu mai țipi?
Vorbeam cu Bianca,
și zicea că în cultura ei,
au încercările astea, și ceremonii și ritualuri.
O grămadă de lucruri, știi tu, pe care, după ce le faci,
sau măcar când termini, dacă mai trăiești,
înseamnă că ești un adult.
Nu sună grozav?
Da.
Cum poți să știi?
- Cum poți să știi ce? - Că ești bărbat.
Nu, nu pot să-ți spun.
A fost...
Bine, a fost sexul?
Mda, știi, da, da. E un... mda, fel de...
Nu. Ei bine, e un fel de sex, dar nu e... nu este..., știi...
Nu... nu știu, nu știu.
E o întrebare bună.
Da, dar trebuie să știu.
Ține minte.
Știi c-ar trebui s-o întrebi pe Dagmar.
Am întrebat-o pe Dagmar. Mi-a zis c-ar trebui să te întreb pe tine.
Știi, nu pot decât să-ți spun părerea mea.
Asta-i tot ce vreau.
Ei, nu e ca și cum ai fi ceva sau altceva, înțelegi?
Acolo în tine încă mai e un copil, însă... crești...
atunci când decizi să faci ce trebuie. Bine?
Și nu întotdeauna ceea ce e bine pentru tine, este bine și pentru toți ceilalți.
Chiar și când doare.
Bine... Cum ar fi?
Ca și...
știi tu cum: nu-ți bați joc de oamenii din jur, știi
și... și nu-ți înșeli nevasta.
Și ai grijă de familia ta.
Recunoști când greșești. Sau măcar încerci.
Asta-i tot ce pot să gândesc.
Pare c-ar fi ușor, dar din anumite motive, nu este.
Știu. Pentru că nimic nu-i ușor.
E ca bătrânul.
Ar fi putut să nu se îngrijească de doi copii singur.
Ar fi putut să ne dea la un orfelinat sau ceva de genul ăsta.
Știi, unii oameni fac asta.
Însă ne iubea, și a încercat să facă ce trebuie, chiar dacă nu avea habar cum,
și chiar dacă avea inima zdrobită.
N-ar fi trebuit să te las singur cu el. Era prea trist.
Mă speria, și am...
Am fugit.
Și asta a fost foarte egoist.
Și îmi pare rău.
E în regulă.
Bine.
Ai întrecut orice limită.
- Ai continuat să-mi furi figurinele. - Le-am ascuns, nu le-am spânzurat.
N-are importanță, Margo.
Ești prea mare ca să mai faci asta, da?
- Scoate-i lațul. - Nu.
Scoate-l!
Înțelege, Margo, ursul e mort, da? Datorită ție.
Am avertizat-o.
Nu e vorba numai de ursuleț.
M-am despărțit de Erik.
Îmi pare rău să aud asta.
Mda, știi, nici măcar n-am avut un motiv ca lumea.
Nu era destul de interesant.
De ce te-ai mai întâlnit cu el?
Deoarece eram singură.
- Da? - Da.
Mulțumesc.
Nicio problemă.
Ce faci vineri seara?
Ședința consiliului școlii.
Bianca a fost aleasă așa că...
- Nemaipomenit. - Da.
De ce?
Mă gândeam c-am putea ieși împreună... uneori.
Lasă.
După ce o las pe Bianca, sunt liber. Însă sunt doar eu, așa că...
Ar fi grozav, Lars.
Mulțumesc.
Bine.
Bună lovitură.
- Bagi prea mult efect în bila aia. - Știu.
Și totuși.
Îmi pare rău, nu mai e loc. Urmează turneul doamnelor.
- Nimic? - Omule!
Alungă-le pe femei.
În nici un caz, Nelson. M-ar face bucăți.
Ăla-i Lars?
Salut omule.
- Nu mai avem loc. - No problema.
Da!
- Margo, te-am bătut! - Nu, Nelson. Eu te rup.
- Felicitări. - Merci.
Margo!
Da!
Iubito, unde ai stat ascunsă?
Asta-i exact ce aveam nevoie.
Lucrurile par mult mai bune.
Merci c-ai mers la bowling cu mine, Lars.
Nu vreau...
Nu vreau să-ți faci o idee greșită despre asta.
Doar că...
N-am înșelat-o niciodată pe Bianca. Niciodată.
Nu.
Doamne, sper că n-ai crezut asta. Lars, n-aș face niciodată asta.
N-aș face niciodată asta.
Bine, în regulă.
Pentru că un bărbat nu-și înșeală femeia, asta-i...
Absolut... și vice versa.
Și în afară de asta, nu intenționez să fur prietenul nimănui.
Într-o zi voi găsi și eu un bărbat pentru mine și...
Vom fi și noi fericiți.
Da, cred că așa merg lucrurile.
Zăpadă.
Speram că s-a terminat cu iarna.
Nu, doar s-a dezghețat puțin.
Iarna nu se termină până de Paște.
Mulțumesc din nou.
Noapte bună, Lars.
Nu prea sunt sigur de utilitatea tratamentului ăsta.
Nu?
Tu ce crezi?
Nu prea știu.
Îmi pare rău.
Nu știu, e greu. E greu, deoarece...
Știu că mă iubește,
însă am cerut-o de soție și m-a refuzat.
A zis "Nu știu".
Sau nu a zis nimic.
Nimic?
Când eram copil, vorbeam ca un copil.
Înțelegeam ca un copil.
Hei.
Îți face bine?
Trezește-te! Trezește-te!
Nu se mai trezește.
Bianca! Cred că-i inconștientă.
- Ești sigur? - Uită-te la mine, Bianca.
Hei, hei, hei, hei. Hei!
- Bianca e inconștientă. - Mă auzi?
Bianca.
Haide, trezește-te!
Arată bine, arată bine.
Arată bine... hei, hei, hei, hei!
- Sună la urgență! - Bine, bine.
911?
Nu mai știu. De ce te tot aștepți să știu ce e de făcut?
Sunt aici. Caută-l pe Dr. Berman.
F e de la Foarte, Foarte extraordinar
M e de la te ador Mai mult decât oricine
Îmi pare rău, va trebui să aștepți aici.
Nu-ți face griji. E pe mâini bune.
- Vroiam doar... - Doctorul e pe drum.
Alo? Alo?
- Lars, Lars. - Da.
Ce-i?
Bianca este foarte bolnavă.
Nu, nu este. Haide, nu e bolnavă.
Nu este, Lars.
E pe moarte.
- Dar...? - O, Doamne.
O s-o ținem aici până când se mai întremează,
însă vrea să meargă acasă cu Lars în seara asta.
- Pot s-o văd? - Desigur.
Ce este?
Îmi pare, însă... Chiar nu înțeleg. Nu pot.
Vreau să zic, ce-o să pățească?
Cum de-ai lăsat să se întâmple asta?
Nu, nu eu am făcut asta. E Lars. Întotdeauna a fost Lars.
El a luat hotărârea. El e cel ce a găsit-o inconștientă.
El e cel ce-a zis că e pe moarte.
Stați bine acolo?
I-au dat ceva și acum doarme.
Vrei ceva, Lars?
Vreau să stau cu ea în camera roz în noaptea asta.
Vino în sufragerie, Lars. Las-o pe Bianca să se odihnească.
I-am trimis pe Gus și Karin la cinema.
Nu voiau să vă părăsească.
Mă bucur c-au plecat.
Mă simt îngrozitor că lucrurile se petrec așa de aproape de nașterea copilului.
Așa e viața, Lars. Totul se petrece odată.
Am adus caserole.
Mulțumesc.
E ceva ce-ar trebui să fac acum?
Nu, dragule. Mănâncă.
Am venit ca să stăm cu tine.
Asta fac oamenii când te lovește o nenorocire.
Vin și stau cu tine.
Bine.
Nu te simți ceva mai bine?
Am astenie. Mergem până la lac. Vrei să mergi?
Lars, de ce nu vii cu noi? O să se ne facă bine la toți.
Bianca?
Nu vrei să vezi ziua asta minunată?
- Vine cumva furtuna? - La meteo au zis că nu.
Mie mi se pare că arată ca o furtună.
Trebuie să-mi dezmorțesc picioarele. Hai să profităm.
Lars?
Cred că vom rămâne să privim apa.
Nu mergem departe.
- Strigă dacă ai nevoie de noi. - Bine.
Crezi că nu-i culoarea potrivită?
Nu știu. Se potrivește cu draperiile?
Cred că da, ai grijă.
Bine.
Gus.
Nu nu, nu alerga.
Lars!
Lars ne-a rugat să nu purtăm negru astăzi.
A făcut așa ca să ne amintească că nu e o înmormântare obișnuită.
Suntem aici pentru a sărbători viața extraordinară pe care a avut-o Bianca.
Din scaunul ei cu rotile, Bianca a reușit să ajungă la noi și să ne influențeze
în feluri pe care nu ni le-am fi putut imagina.
A fost profesoară.
A fost o lecție de curaj.
Și Bianca ne-a iubit pe noi toți.
Și în special pe Lars.
Mai ales pe el.
Bună.
- Te simți bine? - Da, scuză-mă, doar...
Nu știu, ... e doar... ceremonia, și mama, și tata.
- Este incredibil. - Da.
Am dorit să vă mulțumesc pentru...
Gus?
- Ne vedem în casă, da? - Desigur.
Sigur.
Mi-a cerut să nu fiu trist, dar nu mă pot abține.
Mda, nici eu.
O să ne simțim mai bine cu timpul.
Asta-i ceea ce toată lumea zice, așa că...
E adevărat, cred, într-un fel.
N-o să mai fie nimeni ca ea.
Presupun c-ar trebui...
ne întoarcem la ceilalți.
Vrei să mergem la plimbare?
Da.